Osztrák iskola, magyar lemaradás? - Egy német tanárnő gondolatai a külföldi iskolaválasztásról
2024.08.07. - 01:00 | Suzana Guoth
![Osztrák iskola, magyar lemaradás? - Egy német tanárnő gondolatai a külföldi iskolaválasztásról Osztrák iskola, magyar lemaradás? - Egy német tanárnő gondolatai a külföldi iskolaválasztásról](/images/news/tn2/51bae6d6.jpg)
Itt, a határ közelében gyakran felvetődik a kérdés: hol folytassa a gyermek a középiskolai tanulmányait? Ezt járta körül Suzana Guoth közösségi médiában közzétett posztja, melyet most változtatás nélkül közlünk.
Szombathelyről minden nap két autóbusznyi gyermeket szállítanak az ausztriai iskolákba. Tudjuk, hogy Magyarországon sokan vagyunk, akiknek a véleménye szerint nálunk az oktatás csődben van, mert eléggé elrugaszkodtunk a valóságtól, túllőttünk a célon a követelményekkel, miközben az alapvető ismeretekkel a szépreményűek még sincsenek tisztában, a kreatív gondolkodást nem fejlesztjük kellőképpen. A magas óraszám, a sok követelmény kimeríti a gyermekeket, az önálló véleménynyilvánításra mégsem tesszük őket képessé. Ez a legfőbb oka annak, hogy a határainkon túl, Ausztriában vagy Szlovéniában keressük a megoldást.
Én mégis azt ajánlom, ne tegyék. Közoktatásról lévén szó, a különböző tárgyak keretein belül általános műveltségre teszünk szert, amit leghatékonyabban anyanyelvünkön tehetünk meg, mert a nyelv ismeretében a tartalomra koncentrálhatunk. Idegen tannyelvű oktatásnál éppen a tartalomra nem tudunk koncentrálni, mert közénk áll a nyelvi akadály. Ez azt jelenti, hogy legalább két évig a gyermek csak ül az órán, hallgatja a tanítást, de nem érti, következésképpen éppen abban a korban nem fejlődik a logikai képessége, amikor ez leghatékonyabb lehetne. Ezt a kiesést a későbbiekben már nem lehet behozni. Azok a szülők, akik nem azért viszik külföldre a gyereket, hogy ezzel is demonstrálják az átlagfölöttiségüket, hanem amiatt, hogy a német nyelvet a gyermekük jobban elsajátítsa, mint itthon, a „végelszámolásnál" nagyot fognak csalódni. Azt nem vitatom, hogy az itthon maradt gyermekeknél a nyelvet jobban fogják tudni, de minden másban alaposan lemaradnak. A logikus gondolkodás fejlődésében, az általános műveltségben, a tárgyi ismeretekben. A német nyelvet pedig itthon is meg lehet tanulni, ha a gyermek jó nyelvtanárral tanul. A 60 éves német nyelvoktatási tapasztalatom alapján állíthatom, hogy a német nyelv esetében már a heti kétszer két óra meghozza az elvárt eredményt. Van olyan szülő, aki ezt az időt sokallja, de arra már nem sajnálja az időt, hogy minden nap az utazással elmegy két óra, ami heti 10 óra.
Az időveszteségnél sokkal súlyosabb veszteség az, ami a gyermek személyiségfejlődésében végbemegy. Egy olyan közegbe kerül, ahol hátrányos helyzetű lesz a német anyanyelvűekkel szemben, míg itthon egy jó képességű és szorgalmas gyermeknek azonos esélyűekkel kell versenyre kelnie a tanulásban. Utolérni soha nem fogja őket, hiszen a legjobb esetben is a többi gyereknél a német nyelv a domináns nyelv, és amikor a tanítás véget ér, a határon túli gyermek német nyelvi környezetben tölti a nap hátralévő részét, míg a magyar gyerek magyar nyelvi környezetben. Míg az idegen nyelvű környezetben a magyar gyereket állandó kudarcok érik, addig az anyanyelvi környezetben állandó sikerélménye lehetne. A gyerek helyzetét idegen nyelvi környezetben ahhoz lehetne hasonlítani, mint amilyen nehéz a kitörés egy szociológiailag hátrányos helyzetű gyermek számára. Ehhez aztán adjuk még hozzá a német nyelvnek a nem értését. Sokéves tapasztalatom alapján ehhez még hozzátehetem, hogy a kint tanuló gyermekek gyakran elpanaszolták, hogy az idegen környezetben nem találnak igazi barátot, sőt sokszor még nyíltan le is nézik őket, és ezt még a szülőknek is szégyellik elmondani. Nem telik bele sok idő, és legszívesebben visszajönnének, de ezt sem teszik meg, mert mit mondanak az ismerősök, a szomszédok, hogy nem felelt meg, hogy kibukott. Hiába mondja neki a szülő, nem baj, majd akkor jövőre..., mert ez akkora törést okoz a gyerekben, amit már többnyire nem lehet visszafordítani. A szülők ezt megpróbálják kompenzálni, mégpedig úgy, hogy minden tárgyat késő éjszakáig tanulnak a gyermekkel, lefordítják az anyagot, szótároznak, kikérdezik.
De nem minden szülő tudja a nyelvet ezen a szinten. Így kerültek hozzám a határon túl tanuló gyermekek. A szülők kérésére minden nap jöttek két-két órára, és én tanultam velük a biológiát, földrajzot, fizikát. Erre nem sokáig voltam hajlandó, mert én nyelvtanításra szakosodtam, nem pedig például kémiaoktatásra. Akik hallgattak rám, és hazahozták a gyermeket, akik különbözeti vizsgával itt tudták évveszteség nélkül folytatni a tanulmányaikat, nem győztek hálálkodni, hogy erre rábeszéltem őket, a gyermek pedig fellélegzett, és megint lett hobbija, éjszaka pedig szótározás helyett ismét alhatott... A német nyelvet itthon is meg lehet tanulni, és az itthon szerzett nyelvtudással már el lehet menni németországi vagy akár ausztriai egyetemekre. Sok tanítványom panaszkodott, hogy ausztriai középiskolákban némely tanár osztrák nyelvjárást használ, amit nehezen lehet érteni.
Az itthon megszerzett német tudással a volt tanítványaim igen komoly karriereket csináltak Németországban vagy Svájcban, többen osztályvezető főorvosok, egyetemi tanárok lettek, vagy német nyelvet tanítanak nem német nyelvterületen.
Saját tapasztalatom alapján is le kell beszélnem a szülőket arról, hogy a gyermekük a középiskolát külföldön végezze el, mert én úgy jöttem Magyarországra, hogy csak nagyon keveset tudtam magyarul, és úgy kellett tanulnom az egyes tárgyakat. De nekem nem volt más választásom, és amit én végig kínlódtam, azt senkinek nem kívánom!
Programkereső
Szavazás
Ön mit szeret legjobban a szombathelyi nyárban?
42% - A Savaria Karnevált.
7% - A rengeteg fagyizási lehetőséget.
8% - A sok gondozott parkot.
14% - A nyugalmat, amit a város atmoszférája áraszt.
20% - Csak az számít, hogy igazán meleg legyen.
Összesen 1899 szavazat
Új hozzászólás
Korábbi hozzászólások
Ezt a döntést most hoztam meg, hogy ezt a levelet olvastam. Most már tudom, hogy ezt kell tennem. A nyelvet pedig magántanárnál fogja tanulni, remélhetőleg heti kétszer. Mindig is ez volt a "B" tervünk... Már csak egy jó tanárt kell találni. Ez sem könnyű, de legalább már sikerült meghozni a döntést és megnyugodhattam, megnyugodtam, innen tudom, hogy ez a helyes. Köszönet a segítségért!
Hajnalkát nem akarom megzavarni, Zoltánnal sem vitatkoznék, Tibor viszont megérdemelne néhány ellenérvet:-)
Leszögezném, hogy (többek között német-)tanári és közgazdászi végzettségem és gyakorlatom is van, valamint némi személyes tapasztalatom, ismereteim.
1. A hazai viszonyok, oktatás ismeretében nem tudom értelmezni ezt a kifejezést: " anyanyelvi környezetben állandó sikerélménye lehetne". Komolyan ez a tapasztalata a hazai oktatási rendszerben tanulókról? Hogy jókedvűen, sikerélmenyekkel telve érkeznek haza az iskolából?
Azt meg nyelvtanárként sem tudom értelmezni, hogy heti 2x2 órában milyen kiválóan meg lehet itthon tanulni németül (pl.). Ennek az ellenkezőjét bizonyítja a teljes magyar lakosság. Hajnalkának sem lesz könnyű kiváló magántanárt találnia - ebbe most bele sem mennék, nem sértegetni szeretnék senkit.
Kinti ( Ausztria) tapasztalatok:
1. Lehetőleg 4. osztály után érdemes menni, és ideális esetben már 3. osztálytól tájékozódni és német társalgási-mondatszerkesztési alapokat megismertetni a gyerekkel. Kint úgyis "Sonderschüler" lesz valószínűleg, 2 évig nem osztályozzák a német tudását.
2. Ahol legalább az egyik szülő nem tud jól németül, ill. nem rugalmas a munkaideje, ott én is kevésbé ajánlom a kinti oktatást. Alig van itthon megfelelő magántanár (maradjunk ennyiben), a szülőnek az első időszakban foglalkoznia kell a gyerekével, ez tény.
3. Pénzbe a kinti oktatás nem kerül, de egész váratlanul tudnak kérni 20-30, néha akár 80 Eurót ( úszásoktatás, kirándulások stb), szóval - sajnos - plusz energiák és némi pénz nélkül tényleg nehéz.
4. A kinti szocializáció kérdése mindkét "felen" múlik. A gyerek (és szülei) hozzáállása, személyisége biztos meghatározó.
Tapasztalataim alapján az osztrák iskola nyitottságra, elfogadásra, toleranciára nevel, a tankönyvek nagyrészt érdekesek, a számonkérés korrekt, előre ismert a tartalma. Nulla beilleszkedési problémánk volt.
A stressz-szint a hazainak a töredéke: itthon félős, tikkelő gyerek kint megnyugodott - a (nyelvileg) nehéz első időszak abszolválásának sikerei önbizalmat, boldogságot hoztak. Egy másik kultúrkörbe ilyen korán való beilleszkedés és helytállás (először kényszere majd sikere) életre szóló tapasztalatot, rugalmasságot, nyitottságot jelenthet. Ennek az identitáshoz semmi köze, én itthon, ebben a politikai gyűlölet-közegben sokkal komolyabb identitásválságot élek át minden nap...
Tapasztalataim néhány gyerekről és gimnáziumi közegről szólnak (azaz 10 éves kortól felfelé, ott az a Gymnasium Unterstufe, 14 éves kortól pedig G. Oberstufe, kb. a hazai 8 osztályos gimi logikája - a Mittelschule is opció 10 éves kortól, de nincs Mittelschule-tapasztalatom).
Minden iskola, gyerek és élethelyzet más. Szerintem érdemes mérlegelni, mi várható itthon 3-6 éves távlatban, és ezt szeretnénk-e a gyerekünknek. Ha nem, és ha ő nyitott a váltásra, (ha sportol itthon, a sportbarátai ugyanúgy megmaradnak), az egyik szülő tud németül, és vállalják a plusz időt és energiát, akkor itt a határszélen egyedülálló lehetőségük van.
Számunkra, és azoknak, akiknek a kinti sorsát ismerjük-követjük, a gyerek boldogsága volt a szempont. Magyarok maradtunk, akik élnek ezzel a nagyszerű uniós vivmánnyal, és egy sokkal kevésbé mérgező, nyugodt légkörű, életre nevelő és kiegyensúlyozott gyermeket eredményező oktatási rendszer előnyeit élvezhetjük. Egy mp-ig nem bánta ezt meg egyikünk sem, azok sem, akiket kint ismerünk. Ha nem lett volna kint boldog a gyerekünk, ha nem fogadták volna be, azonnal visszajöttünk volna. De nem ez történt.
a véleményed! Az alsó szürke csík segítségével növelheted a mező méretét.
Hazatértem.
A tapasztalataim.
1. A magyar vezetők többsége a munkahelyeken gyakorló pszichopata.
2. Az iskolákban a tanárok kb. 50%-a szintén személyiségzavaros.
3. A stressz es a gazdasági kényszer olyan fokú, hogy nem lehetnek mások, mint lelkibetegek.
4. Emiatt rengeteg a felesleges pszichoterror, az egymás felé kinyilvánított gyűlölködés, a bántó és ártó szándékú megnyilvánulás.
A fentiek alapján az első és legfontosabb feladat az lenne, hogy az országunban lévő mesterséges pénzügyi sivatagot fel kellene számolni. Minden dolgozó és pénzt kereső polgárnak legyen meg az anyagi biztonsága.
Ameddig ezt a kérdést nem oldjuk meg, addig a problémák is maradnak.